Jag forcerade och ville gå djupare och djupare. Och längre.
Jag förstod inte att timmar kunde bli till år därnere.
Att vi kunde hamna så djupt, att när vi landade på det undermedvetnas strand...
...kunde ha tappat greppet om verkligheten.
Vi skapade och byggde vår värld.
Vi gjorde det i åratal.
Vi byggde vår egen värld.
Hur länge satt ni fast där?
Omkring 50 år.
Jesus.
- Hur stod ni ut? - Inte så illa att känna sig som gudar.
Problemet var vetskapen om att inget var verkligt.
Till slut blev det omöjligt för mig att leva så.
Och hon då?
Hon hade låst in nåt djupt inom sig.
En sanning hon känt till men valt att glömma.
Limbo blev hennes verklighet.
- Vad hände när ni vaknade? - Att vakna efter år, efter decennier...
...att bli gamla själar som kastas tillbaka in i ungdomen?
Jag visste att nåt var fel med henne. Men hon medgav det inte.
Till sist berättade hon sanningen.
Hon var besatt av en idé.
En mycket enkel idé som ändrade allt.
Att vår värld inte var verklig.
Att hon måste vakna för att komma tillbaka till verkligheten...
...att vi för att komma hem...
...måste ta livet av oss.
- Men era barn då? - Hon trodde de var projektioner...
...att våra riktiga barn väntade på oss.
Jag är deras mamma. Jag kan se skillnaden.
- Varför kan jag inte styra drömmen? - Du vet inte att du drömmer!
Hon var säker. Jag kunde inget göra hur mycket jag än bönade och bad.
Hon ville, men kunde inte göra det ensam.
Hon älskade mig för mycket, så hon tänkte ut en plan för vår bröllopsdag.
- Vad gör du? - Följ med.
Gå tillbaka in. Kom igen, tillbaka in.
Nej, jag hoppar och du följer med.
Nej, det gör jag inte. Lyssna på mig.
Om du hoppar, så vaknar du inte. Du dör.
Gå tillbaka in nu, så pratar vi om det här.
Vi har pratat tillräckligt.
- Mal. - Kom ut på hyllan, annars hoppar jag.
Vi pratar om det här.
- Jag vill att du ska våga satsa. - Nej, älskling.
Nej, det kan jag inte. Det vet du.
Vänta lite och tänk på våra barn.
Tänk på James. Tänk på Phillipa nu.
Om bara jag dör tar de dem i alla fall.
- Vad menar du? - Jag gav ett brev till vår advokat-
-som förklarade hur orolig jag är för min säkerhet.
Hur du hotade att döda mig.
- Varför? - Jag älskar dig.
- Varför gör du så mot mig? - Jag befriar dig från skuld för barnen.
Vi far hem till våra riktiga barn.
Nej, lyssna på mig. Se på mig.
- Du väntar på ett tåg. - Mal, gör det inte!
- Ett tåg som för dig långt bort. - James och Phillipa väntar på dig!
Du hoppas men är inte säker på vart tåget för dig.
- Se på mig! - Men det gör detsamma.
- Mal, lyssna! - För ni kommer att vara tillsammans.
Älskling, se på mig! Nej, Mal!
Herregud!
Hon lät sig friskförklaras av tre olika psykiatrer-
-så det blev omöjligt för mig att förklara hennes galenskap.
Så jag flydde.
Nu eller aldrig, Cobb.
- James! Phillipa! Kom in! - Då åker vi.
Jag lämnade barnen och har försökt köpa mig tillbaka sen dess.
Hon får sin makt av dina skuldkänslor.
Du bär inte ansvar för idén som förintade henne.
Om vi ska lyckas med det här...
...måste du förlåta dig själv och konfrontera henne.
Men du behöver inte göra det ensam.
Jag gör det för de andra, för de vet inte om risken de tog med dig härnere.
Vi måste sätta igång. - Tiden är ute.
Jag känner inte till nån kombination. Inte medvetet i alla fall.
Instinktivt då? Vi har nån på er fars kontor redo att knappa in kombinationen.
Ge mig sex siffror som bara dyker upp.
- Ingen aning. - Nu! Jag sa nu! Precis nu!
Fem, två, åtta, fyra, nio, ett.
Bättre kan ni.
På med påsarna. Vi ska ut och åka.
Vi är värda mer levande. Lyssnar ni?
- Vad fick du ut? - Fadersrelationen är sämre än väntat.
- Hur hjälper det oss? - Ju värre problem, dess mer katharsis.
- Hur försonar vi dem. - Jobbar med det.
Fortare. Projektionerna omringar oss.
Vi måste ut innan vi blir inlåsta.
Var inte rädd för att drömma större.
Hans agg måste riktas mot gudfadern.
- Förstöra den enda goda relationen? - Nej, reparera den med fadern-
-och visa hur gudfadern är.
Vi kan få mer av Fischer än av Saito för jobbet.
Hans skydd blir värre djupare ner.
- Vi kör med mr Charles. - Nej.
- Vem är mr Charles? - Dålig idé.
Så fort vi är inne på hotellet får vi med säkerhetsvakterna att göra.
- Vi tar mr Charles som på Steinjobbet. - Gjort det förut?
Ja, tyvärr. Han insåg att han drömde och hans undermedvetna klådde oss.
Bra lärdom, eller hur?
- Jag behöver avledning. - Inga problem. Snygga tjejen från förr?
Kör försiktigt. Allt därnere kommer att vara instabilt.
Inte för snart, vi får bara en chans och måste lyckas.
Jag spelar musiken som startsignal. Resten tar ni hand om.
- Klara? - Klara!
Dröm vackert. - Tråkar jag ut er?
Jag berättade min historia. Ni tyckte inte om den.
Jag har mycket att tänka på.
Där går mr Charles.
Mr Fischer, eller hur?
Roligt att ses. Rod Green från marknadsföringen.
- Och ni måste... - Gå.
Om ni får tråkigt.
Ni blev visst avsnoppad. Om inte hennes telefonnummer bara har sex siffror.
Konstigt sätt att få vänner, att få plånboken stulen så där.
- Tusan, bara plånboken är värd... - Cirka 500 dollar?
Ingen fara. Jag har satt folk på det.
Vem och vad är mr Charles?
Vi vänder Fischer mot hans eget undermedvetna.
- Varför ogillar du det? - Offret vet då att det drömmer-
-vilket drar uppmärksamheten till oss.
Cobb sa ju att man inte fick göra så.
Nu vet du hur mycket tid Cobb lägger ner på att göra det man inte får.
- Mr Saito, får jag ett ögonblick? - Förlåt men...
- Ni ser ärtigare ut. - Mycket lustigt, mr Eames.
- Oroligt i planet? - Nej, det är närmare.
Det är Yusuf som kör.
- Vem sa ni att ni var? - Rod Green från marknadsföringen.
Men det är inte sant.
Jag är mr Charles. Ni minns mig väl? Jag är chef för er livvakt härnere.
Gå av på en annan våning. Släng plånboken.
Livvakterna letar efter den. Vi måste ge Cobb lite mer tid.
Livvakt?
- Arbetar ni för hotellet? - Nej.
Jag är specialist inom en viss typ av säkerhet.
- Undermedveten säkerhet. - Talar ni om drömmar?
Talar ni om extrahering?
Jag är här för att skydda er.
Jag är här för att skydda er i händelse-
-att nån försöker komma åt ert medvetande när ni drömmer.
Ni är inte säker här.
De är ute efter er.
Konstigt väder, eller hur?
Känner ni det?
- Vad händer? - Cobb drar Fischers uppmärksamhet till-
-det konstiga i drömmen och får hans undermedvetna att leta efter drömmaren.
Det vill säga mig. Fort, kyss mig.
- De tittar på oss än. - Det var värt ett försök.
Vi bör nog sticka.
Känner ni? Ni har tränat för det här.
Lägg märke till det konstiga vädret, tyngdkraftens förändring.
Inget är verkligt. Ni drömmer det här.
Ni kan pröva genom att försöka minnas hur ni kom hit. Kan ni det?
- Ja, jag... - Andas, andas. Kom ihåg er träning.
Acceptera faktum att ni drömmer, och att jag är här för att skydda er.
- Är ni inte verklig? - En projektion av ert undermedvetna.
Jag ska skydda er i fall extraherarna försöker dra er in i en dröm.
Och jag tror det pågår nu, mr Fischer.
Okej.
Kan ni få mig härifrån?
Javisst. Följ med mig.
Vänta.
Herregud! Vad gör ni?
De här skickades för att föra bort er. Vill ni ha hjälp, måste ni vara lugn.
Ni måste samarbeta med mig, mr Fischer.
Är det här en dröm behöver jag väl bara döda mig själv för att vakna?
Det skulle jag inte göra. De har nog sövt er och om ni trycker av...
...kanske ni inte vaknar.
Ni kan gå in i ett avlägset drömstadium. Ni vet vad jag talar om.
Ni minns träningen.
Minns vad jag sa till er. Ge mig vapnet.
- Rummet bör vara rätt under 528? - Ja.
Tänk, mr Fischer. Vad minns ni av det som hände före drömmen.
En massa skottlossning.
Det regnade.
- Farbror Peter. Vi blev kidnappade. - Var höll de er fångna?
- Baktill i en skåpbil. - Där har vi den ändrade tyngdkraften.
- I en skåpbil. Fortsätt. - Det hade nåt att göra med...
Nåt att göra med ett kassaskåp.
- Varför är det så svårt att minnas? - Som att minnas en dröm när man vaknat.
Det tar år av träning. Ni och Browning har dragits in i drömmen-
-för att de försöker stjäla nåt från ert medvetande.
Försök fokusera och minnas vad det är.
- Vad är det? Tänk. - De första siffrorna jag kom på.
De försöker hämta ett nummer från ert undermedvetna. Vilket som helst.
Just nu är vi i ett hotell.
Vi prövar med hotellrum. Vad var numret?
Försök minnas. Det är mycket viktigt.
Fem.
- Fem, två...ett långt nummer. - Bra, vi börjar där.
- Femte våningen. - Ja.
- Använder ni timer? - Nej, jag får avgöra själv.
När ni sover i 528, väntar jag på Yusufs kick.
- Hur vet du. - Musiken varnar mig.
Omisskännligt när skåpbilen kör i broräcket.
Vi får en synkroniserad kick.
För tidigt, så dras vi inte ur. För sent, så kan jag inte släppa oss.
- Varför inte? - För skåpbilen faller fritt.
- Kan inte släppa er utan tyngdkraft. - Nej.
De är med mig. Fortsätt.
- Mr Charles. - Vet ni vad det där är?
- Jag tror det. - De försökte söva er.
- Jag sover redan. - Söva er igen.
Menar ni en dröm i en dröm?
Hej, du har förändrats.
Ursäkta?
Förlåt, jag tog er för en vän.
Säkert en snygg karl.
Det är Fischers projektion av Browning. Vi ser efter vad han gör.
- Varför? - Hans uppträdande visar om Fischer-
-misstänker honom som vi vill.
- Farbror Peter. - Ni sa att ni kidnappades tillsammans.
De hade honom redan och torterade honom.
Ni såg dem tortera honom?
Kidnapparna arbetar åt dig?
Försöker du öppna kassaskåpet? För att ta det andra testamentet?
Fischer Morrow har varit mitt liv. Du får inte förstöra det.
Jag tänker inte kasta bort mitt arv.
Jag kunde inte låta dig besanna din fars sista gliring.
- Vilken gliring? - Det där testamentet.
Hans sista förolämpning. En utmaning för dig att bygga nåt själv-
-för att bevisa att du inte är värdig hans prestationer.
- Men...det här att han var besviken? - Beklagar.
Men...han har fel.
Du kan bygga ett bättre företag än han.
- Mr Fischer? Han ljuger. - Hur vet ni det?
Lita på mig. Han gömmer nåt, som vi måste ta reda på.
Ni måste göra honom detsamma som han tänkte göra mot er.
Vi söker igenom hans undermedvetna efter det han inte vill att ni ska veta.
Bra.
- Han sover. - Vems undermedvetna går vi in i?
I Fischers. Jag sa Brownings för att han skulle bli en del av vårt team.
- Han för in oss i sitt undermedvetna. - Just det.
- Livvakterna kommer rusande efter. - Och jag leder dem på lustig jakt.
- Var tillbaka före kicken. -Sov, mr Eames.
Allt väl?
- Är du beredd? - Jag mår bra. Jag är redo.
Cobb?
Cobb? Vad finns därnere?
Den sanning Fischer ska få veta.
Jag menar, vad finns för dig därnere?
Såg ni det?
Eames, det här är din dröm. Du måste dra bort vakterna från byggnaden.
- Vem leder in Fischer? - Om jag kan vägen äventyras allting.
- Jag ritade stället. - Nej, du går med mig.
- Jag kan göra det. - Bra, visa honom vägen in i byggnaden.
- Fischer, ni följer med honom. - Ja, och ni då?
Håll igång den här. Jag lyssnar hela tiden.
Fönstren på övervåningen är så stora, att jag kan täcka er från tornet.
- Går ni inte in? - För att få veta sanningen om er far-
-måste ni ta er in i Brownings medvetande på egen hand.
Kom, Fischer!
- Slå på larmet! Slå på larmet! - Sätt fart!
Rappa på!
Kör!
Fan!
Jag hoppas ni är klara.
Nej, det är för tidigt.
- Cobb, hörde du? - Jag märkte det för 20 minuter sen.
- Jag trodde det var vinden häruppe. - Ja, jag hör. Det är musik.
- Så vad gör vi? - Vi skyndar oss.
Yusuf är 10 sekunder från hoppet.
Vilket ger Arthur tre minuter.
- Hallå! - Det är han!
- Vilket ger oss? - 60 minuter.
- Räcker en timme? - De måste upp till terassen.
De måste ha en rakare färdväg.
- Den är formad som en labyrint. - Det måste finnas vägar tvärs igenom.
Eames?
- La Eames till nånting? - Jag bör nog inte berätta.
- Vi har inte tid. La han till nåt? - Ventilationrör som går tvärs igenom.
- Bra. Förklara det för dem. - Saito.
Paradox.
- Vad var det? - Kicken.
- Cobb! Cobb, missade vi det? - Ja, det gjorde vi.
Kunde inte nån ha drömt fram en förbannad strand?
- Vad fan gör vi nu? - Vi avslutar jobbet före nästa kick.
- Vilken kick. - När skåpbilen träffar vattenytan.
Vill ni ringa, så lägg på och försök igen.
Hur släpper jag er utan tyngdkraft?
Arthur har ett par minuter och vi 20.
Allt väl?
Åk! Vänd om till basen!
Nåt är på tok. De rör sig mot er som om de visste nåt.
- Ge oss lite mer tid. Kom igen. - På väg.
Det är förrummet utanför kassavalvet.
- Har det fönster. - Nej, då vore det inte säkert.
Hoppas Fischer gillar det han hittar.
- Är de hans undermedvetna projektioner? - Ja.
- Förstör du delar av hans medvetande? - Nej, de är bara projektioner.
- Vi är här. - Ja, men en hel armé är på väg.
Jag är inne.
Där är han.
- Det är nån därinne. - Det är en fälla, Fischer. Ut!
Kom igen, lite lägre.
Hon är inte verklig.
- Hur vet du det? - En projektion, Fischer är verklig.
Hallå.
Eames, ta dig till förrummet nu!
- Vad hände? - Mal dödade Fischer.
Jag kunde inte skjuta henne.
Återuppliva inte. Hans medvetande är redan fast därnere. Det är över.
Vi misslyckades alltså?
Vi är körda. Jag är ledsen.
Det är ju inte jag som inte kommer hem till familjen.
Jag ville veta vad som skulle hända därinne. Vi var så nära.
Vi placerar laddningarna.
Nej, det finns ett sätt till. Vi måste följa med Fischer dit ner.
- Det finns inte tid. - Men vi får tid därnere.
Vi hittar honom. Då Arthurs musik börjar upplivar ni honom med defibrillatorn.
Vi ger honom hans egen kick därnere.
Ta in honom dit. Så fort musiken slutar spränger du sjukhuset-
-och vi åker alla med kicken upp genom nivåerna.
Värt ett försök, om Saito uppehåller vakterna medan jag sätter laddningarna.
Saito klarar sig inte, eller hur?
- Cobb, kom igen. Vi måste försöka. - Sätt igång.
Är du inte tillbaka före kicken, så är jag borta.
Hon har rätt. Kom igen.
Klarar du av det därnere? Mal kommer att vara där.
Jag vet var hon är. Hon har Fischer.
- Hur vet du det? - För hon vill ha mig dit.
Hon vill ha mig tillbaka hos sig.
Går det bra?
- Är det här din värld? - Det var.
Och här kommer hon att vara.
Kom.
Saito.
Ni måste ta hand om Fischer, medan jag apterar laddningarna.
Inga turister på de här jobben.
Var inte dum.
Byggde ni allt det här. Otroligt.
Vi byggde i åratal.
Sen började vi med minnena.
Hitåt.
Det här var våra kvarter. Platser från vårt förflutna.
Det var vår första lägenhet. Sen flyttade vi till det där huset.
När Mal blev gravid blev det vårt hem.
Byggde ni allt detta ur minnet?
Som jag sa, vi hade gott om tid.
Vad är det?
- Huset Mal växte upp i. - Är hon därinne?
Kom. Vi ville båda bo i villa, men vi älskade den här byggnadstypen.
I verklighetens värld måste vi välja, men inte här.
Hur får vi tillbaka Fischer?
- Vi får komma på nån kick. - Vadå?
Jag improviserar. Det är nåt du bör veta om mig, om extrahering.
En idé är som ett virus. Motståndskraftig.
Mycket smittsam. Det minsta tankefrö kan växa.
Det kan växa till att bli du...
...eller förinta dig.
Den minsta idé, till exempel:
"Din värld är inte verklig."
En enkel liten tanke som förändrar allt.
Så säker på din värld, på vad som är verkligt.
Tror du han är det?
Eller tror du han är lika vilsen som jag var?
Jag vet vad som är verkligt, Mal.
Inga smygande tvivel?
Känner du dig inte förföljd?
Jagad runt världen av anonyma företag och polisstyrkor-
-så som projektioner förföljer drömmare?
Medge det.
Du tror inte på verkligheten längre.
Så välj. Välj att vara här.
Välj mig.
Du vet att jag måste ta mig tillbaka till barnen, för att du lämnade dem.
- För att du lämnade oss. - Du har fel.
- Jag har inte fel. - Du är förvirrad.
Våra barn är här.
Och du vill väl se deras ansikten igen?
Ja, men jag ska se dem däruppe.
Därovan?
Lyssna på dig själv. Det är våra barn.
Titta. - James? - Phillipa?
Gör det inte. Det är inte mina barn.
Du säger det men tror det inte.
- Jag vet det. - Men om du har fel? Om jag är verklig?
Du säger till dig själv det du vet.
Men vad tror du på?
Vad känner du?
Skuld.
Jag känner skuld, Mal.
Vad jag än gör, hur hopplös jag än är-
-hur förvirrad jag än är, så är skulden alltid där-
-och påminner mig om sanningen.
Vilken sanning?
Att idén som fick dig att ifrågasätta verkligheten kom från mig.
Planterade du idén i mitt medvetande?
Vad pratar hon om?
Att inplantering var möjlig visste jag för att jag gjorde det med henne först.
- Jag gjorde det med min egen fru. - Varför?
Vi var vilse här.
Jag visste att vi måste fly, men hon accepterade det inte.
Hon hade låst in nåt djupt inom sig.
En sanning hon en gång vetat om men valt att glömma.
Och hon kunde inte bryta sig loss.
Så jag beslöt mig för att leta efter den.
Jag tog mig djupt in i hennes medvetande och fann en hemlig plats.
Och jag bröt mig in och planterade en idé.
En enkel liten idé som skulle förändra allt.
Att hennes värld inte var verklig.
Döden var den enda räddningen.
Du väntar på ett tåg.
Ett tåg som för dig långt bort.
Du vet vart du hoppas tåget för dig...
...men du vet inte säkert.
Men det gör detsamma.
- Säg mig varför! - För att ni kommer att vara tillsammans!
Men jag visste inte att idén skulle växa i henne som cancer...
...att till och med när hon vaknat...
Att till och med när du kom tillbaka till verkligheten...
...skulle du fortsätta tro att din värld inte var verklig.
Att döden var den enda räddningen.
Mal, nej! Herregud!
- Du infekterade mitt medvetande. - Jag försökte rädda dig.
Du förrådde mig.
Men du kan gottgöra. Du kan fortfarande hålla ditt löfte.
Vi kan fortfarande vara tillsammans här, i den värld vi byggde tillsammans.
Cobb, vi måste hämta Fischer.
Du får honom inte.
- Om jag stannar här, får han gå då? - Vad pratar du om?
Fischer är på verandan.
- Se efter om han lever. - Du kan inte göra så.
Gå och se efter om han lever.
Han är här. Vi har tid, men kom nu!
- Tar du Fischer med dig? - Du kan inte stanna hos henne.
Det gör jag inte. Saito är död nu.
Det betyder att han är här nånstans, och jag måste hitta honom.
Jag kan inte stanna för hon finns inte.
Jag är det enda du tror på.
Nej.
Jag vill.
Jag vill mer än allt, men jag kan inte tänka mig dig med all din komplexitet-
-din fullkomning och dina fel.
Vad är du?
Du är bara en skugga. En skugga av min riktiga hustru.
Du är det bästa jag kunde åstadkomma...
...förlåt, men du räcker inte.
Känns det här verkligt?
- Vad gör du? - Improviserar.
Nej!
In dit, nu.
Jag var be...
Jag var be... be...
- Jag vet, pappa. - Be...
Jag vet att du var besviken.
...för att jag inte kunde vara du. - Nej.
Nej.
Jag var besviken...
...för att du försökte.
Vad nu?
Kom igen.
Pappa?
Det är kicken, Ariadne! Ge dig av nu!
Gå inte vilse! Hitta Saito och för tillbaka honom!
Det ska jag!
Minns du när du friade?
Du hade drömt, att vi skulle åldras tillsammans.
Det gjorde vi.
Det gjorde vi. Minns du inte?
Jag saknar dig mer än jag står ut med...
...men vi fick vår tid tillsammans.
Och jag måste släppa dig.
Jag måste släppa dig.
Jag beklagar, Robert.
Testamentet innebär att pappa ville att jag skulle bli min egen...
...inte bara leva för honom.
Det ska jag göra, farbror Peter.
- Vad hände? - Cobb stannade.
- Med Mal? - Nej, för att hitta Saito.
Han tappar bort sig.
Nej, han klarar sig.
Har ni kommit för att döda mig?
Jag väntar på nån.
Nån från en nästan bortglömd dröm.
Cobb?
Omöjligt.
Vi var unga män tillsammans.
Jag är en gammal man.
Fylld av ånger.
Som väntar på att dö ensam.
Jag är tillbaka för att hämta er.
För att påminna er om nåt.
Nåt ni en gång visste.
Att den här världen inte är verklig.
För att övertyga mig om att stå fast vid vår överenskommelse?
Att våga satsa, ja.
Kom tillbaka...
...så att vi kan vara unga män tillsammans igen.
Kom tillbaka med mig.
Kom tillbaka.
Varm handduk, sir? Vi landar i Los Angeles om cirka 20 minuter.
Behöver ni immigrationsblanketter?
- Tack. - Varm handduk, sir?
- Nej. - Behöver ni immigrationsblanketter?
Välkommen hem, mr Cobb.
Tack, sir.
Välkommen. Den här vägen.
James? Phillipa?
Titta vem som är här.
- Hej, ungar! Hur mår ni? - Pappa! Pappa!
- Pappa! - Hur är det?
- Titta vad jag har byggt! - Vad bygger du, James?
Vi bygger ett hus på klippan!
På klippan? Kom så får du visa mig.
- Vi går. - Kom, pappa!
Text: SSG - SweSUB Group © Simontax
Korrektur: SSG - SweSUB Group © FRiEND
www.sweSUB.nu - För bättre texter
Synk: Incubator